- Да, моля. Само едно. - Благодаря ви, сър.
Имате ли нещо против да...
Не. Седнете.
Това е много захар.
Беше доста тежък ден.
Колкото по-пош Ви е денят, толкова повече захар слагате?
Да. Е, с известни ограничения.
Никога повече от четири. Дори и в най-ужасните дни.
Всъщност този чай не е лош, като се има предвид колко тези тук са италианци.
Как е Вашето кафе?
Не е нещо особено...
Като се има предвид колко тези тук са италианци.
Имах приятел, който предпочиташе да сядаме по този начин.
Смяташе, че силното напрежение от това да е точно срещу мен, му пречи да говори
- Дълго време ли Ви беше приятел? - Не.
Все пак, не беше това причината да се разделим.
Той спеше със...
стари, раирани пижами "Маркс и Спаркс"...
закопчани до най-горното копче.
Никога не бих се закопчал до най-горното копче.
- Наблизо ли работите? - Да.
Интересно ли е?
Има си своите моменти.
Много хартия.
Много химикали.
- И Вие току що сте се измъкнал. - Да.
За малко мир и тишина и без някой, който да Ви приказва.
Не, това е....
Приятно е.
Можеш да се преместиш....
- Или пък аз, разбира се. - Не.
- Аз ще дойда... - Ето, нека аз.
Не, остани там.
Аз ще се върна.
Ами ти? С какво се занимаваш?
С нищо.
Просто студентка.
И така, "Маркс и Спенсър" все още ли правят хубави пижами?
Наистина не знам. Наи-вече предлагат храна тези дни, нали?
Не знам, наистина.
Не съм била скоро там.
Казвали са ми, че това е мястото за срещи.
Че хората ходят там да пазаруват...
и обикновено говорят за, нали знаеш, спагети ала Карбонара...
и изведнъж се влюбват в цветята до щанда за хора с по-малко от пет покупки.
Уау.
Предполагам, че хората все пак трябва да се срещат някак си.
Да.
О, скъпа.
Шефовете ми ми дават само някакви малки промеждутъци свобода.
- Аз ще тръгвам. - По-добре си го довърши.
Всичката захар ще е на дъното. Това е най-хубавата част.
Да, ако искаш да бъдеш дебел, дебел, дебел.
Което, естествено, правя аз.
Беше чудесно да поседя точно срещу теб.
И за мен.
Хареса ми и началното сядане по диагонал също.
Аз съм Лорънс.
Джина.
- Довиждане. - Довиждане.
Виж, може би няма да си заинтересувана, да се срещнем отново...
за кафе или да хапнем нещо някой път...
Добре.
Ами....
Браво Лорд, браво.
Кога би било....
Когато и да е. Нямам абсолютно нищо, с което да си запълня времето.
Доста голям контраст.
Какво ще кажеш за обяд тогава? Следващият четвъртък?
Не, по дяволите. Срядата след него?
Не. О, скъпа. Петъкът след две седмици?
Да. Свободна съм.
Къде?
Има подходящ Италиански ресторант до това кафене.
Звучи добре.
Добре, това е чудесно.
Няма да е за много време, защото... Не, но това е страхотно. Благодаря ти.
Нещо, което да очаквам с нетърпение.
Виж, по-добре да тръгвам. Вече съм ужасно закъснял.
Тръгвай. Не работи твърде много.
Съжалявам, страхувам се, че правя точно това.
Американците са против и заявиха, че никога няма да се съгласят с това.
Американците са напълно против и казаха, че никога няма да се съгласят с това.
А германците?
Проблемът е, че има много малко обществено влияние там.
Висока инфлация, голяма безработица, имигранти, които не се приемат от хората
Ако има обществено влияние, те може да се справят добре, но няма такова.
Познавам няколко германци, които са много уверени.
Ще трябва да им кажа да говорят по-силно. Ами французите?
Французите са изцяло на разположение, те вече се съгласиха.
Започваме тогава. Всичко, което трябва да направим...
да пратим много французи да се преместят в Германия и всичко ще е чудесно.
Добре, ще го оставим така.
Но моля ви, нека да разгледаме сумите още веднъж.
Ако трябва да продължим само с четирима от нашите партньори от Г8...
трябва да съм сигурен, че сумата не е притеснително малка...
че това да изглежда като неуспех. Лорънс?
Да, ще мина сумите и ще ти докладвам до понеделник.
Добре. Благодаря на всички.
Джордж, как си?
- Как е Рут? - Добре сме. И ще сме си добре.
Добре.
- Поздрави я от мен. - Да.
Ела в офиса. Ще изгладим тези разногласия за субсидиите.
Всъщност аз имам среща за обяд.
- Можеш ли да я отмениш? - Всъщност не.
- Нещо важно? - Не. Всъщност да, по свой начин.
Добре.
Трябва да свършим с това до началото на следващата седмица.
Много е важно, нямаме много време.
Тръгвай.
Съжалявам, че закъснях. Бях, нали знаеш, неизбежно...
Всичко е наред.
- Боже, ти определено си... - се издокарала?
Нямаше да кажа това. Това ли щях да кажа?
Нямаше, наистина.
Както и да е, много се радвам да те видя и....
Баща ми всъщност по произход е от Италия.
- Наистина? - Да.
Имам предвид, нямаше да разбереш и да го познаваше.
Не беше мрачен или нещо от сорта.
Роден е някъде в северна Италия...
и тогава семейството се преместило тук, когато баща му починал.
На каква възраст?
Бил е на 13.
Живял е с много странната ми леля, наричана Зепа...
В Долис Хил.
Докато срещнал мама, чието име беше, разбира се, Мъртъл.
- Мъртъл? - Да.
А името на баща й беше Хорас.
Исусе, били са поколение без късмет.
Не мога да повярвам Вече ти казах името на дядо ми.
Няма да кажа повече и дума до края на обяда.
Отсега нататък си ти, ти, ти.
Не, аз съм тази, която си направи труда грижливо да се издокара.
Ти си изглеждаш толкова зле, колкото и миналия път. Трябва да приказваш повече
Да, наистина не съм издокаран, въпреки големите усилия, които положих.
Колкото повече се издокарвам, толкова по-ужасно изглеждам.
- Мога ли да ви помогна? - Да, моля, аз ще искам супа с грах...
и специалитетът ризото.
- А Вие, мадам? - Същото.
- Вино? - Не, благодаря.
- Мадам? - Да, моля.
- Искате ли да видите менюто с вината? - Не, изберете вие, ще се радвам.
Джони, как сте, сър?
- Много добре, благодаря. А вие? - Много добре.
- Това не е ли министърът на финансите? - Той ли е?
Така мисля.
И той току що ти кимна.
Така ли?
Да.
Да, точно така.
Той ми е шеф, така да се каже.
Мисля, че никога не съм виждала човек с толкова големи пълномощия преди.
Би се изненадала, ако знаеше колко малко мощ...
политиците имат тези дни, в края на краищата.
Освен Джон Мейджър.
Огромна сексуална сила.
- Смяташ ли? - Определено.
Мръсен, мръсен, мръсен Джон.
Много малки чаши.
Трябваше да си бях поръчам капучино, щях да го изпия по-бавно.
Беше ми много приятно.
Нямаш намерение да си поръчаш и второ кафе, нали, Лорънс?
Не, не мисля.
Това е Джина.
Това е министърът.
Уилям. Радвам се да се запознаем, Джина.
Моля те увери се, че Лорънс се е върнал на поста си преди свечеряване.
Благополучието на нашата студена и огорчена страна всъщност...
зависи от това той да прекарва от време на време деня във вършене на работа.
Няма да му кажа и дума повече.
Много ти благодаря.
Пак заповядай.
Супата с грах беше отвратителна, нали?
Негодна за ядене.
Мисля, че имаше поне два вида грах в нея...
единият беше от този вид, който по принцип не се слага в храната.
Благодаря ти, че дойде до моя край на града.
Пак заповядай.
Далече ли живееш?
Не. Не, достатъчно близо.
Добре.
По-добре да се връщам.
Така че, довиждане.
- Чао. - Довиждане.
Чао.
Изобщо близо ли сме до постигането на някои от тях?
Най-близо е водата.
Надеждна питейна вода може да бъде постигната до 2015, както е обещано...
макар че не и в Африка.
- А най-неблагоприятното? - Всички останали са зле.
Можем да намалим наполовина нивото на смъртността на децата под пет до 2150.
И всички деца ще бъдат в сновно училище до 2011 година...
За Бога, това са смешни цифри. Дори премиерът няма да доживее толкова дълго.
Добре, три минути за чаша кафе.
Разбира се, Лорънс, ти вероятно няма да имаш нужда от кафе...
като се има предвид, че изпи доста наобяд.
Тя е хубаво момиче.
Не бих казала, че е хубава, бих казала, че е красива.
Каква мислиш, че е разликата между хубава и красива?
Нещо в самата структура на костите.
Ако си хубав, оставаш хубав само като си млад, а красивите са си красиви завинаги
- Какво ще кажеш, Лорънс? - Моля?
Съжалявам, не ви слушах. Изпуснах ли нещо?
Не.
Просто говорехме за американското мито за внос на стомана.
Да. Измамническа зона.
Такова интензивно чифтосване оставя мъжкия изморен...
изпитание, което царят на животните трябва да изтърпи.
Здравей.
Аз съм, Лорънс.
Ние....
Разбира се ти помниш, да.
Беше само преди шест часа. Да, точно така.
Трябва да имаш някакъв вид аневризъм или нещо подобно, за да забравиш.
Да, както и да е, Просто се чудех....
- Беше чудесно. - Да.
С много кокос.
Направо си е критично да си запален по кокос.
- Аз съм. - Добре.
Няма място за "кокософоби"
Всъщност заминавам следващият петък.
- Къде? - Рейкявик.
Боже.
Сексапилни, руси исландски момичета.
Не.
Ще бъде конференция. И ще е доста голяма конференция.
Това е конференцията на Г8, всъщност.
Какво е това?
Това е дълго шумно събрание...
където осемте най-големи световни лидери правят планове за следващата година.
Всичко, включително финанси, което е и причината и аз да отивам, очевидно.
Единственото нещо, което знам за Рейкявик е, че Бьорк е оттам.
Кой?
Най-великата жена на планетата.
Ами.
Единственото, което аз знам...
е, че това е мястото, където Боби Фишър победи Борис Спаски...
в най-великата шахматна среща на всички времена.
Може би това е място, за което всеки знае само по едно нещо.
Може би трябва да питаме сервитьора и тогава ще имаме три неща.
Да.
Той не ми изглежда точно такъв тип човек...
който може да знае нещо за Исландия.
Не.
Не трябва да го отписваме, обаче.
Може да е голям фен на Бьорк.
Но ние вече знаем това за Бьорк.
Вярно.
Аз всъщност те сънувах преди няколко нощи.
Боже, колко смущаващо.
Какво правех?
Седеше в кафене и пиеше чай.
Добре.
Не съм се бил с дракон или нещо такова.
Съжалявам.
Помниш ли понякога сънищата си?
Рядко. А когато това стане, те винаги са еднакви...
и са наистина емоционални.
Какво?
Не мога да ти кажа.
- Твърде неудобно е. - Давай.
Аз се издокарах отново.
Общо взето, в сънищата ми хората ме молят да...
се присъединя към Ролинг Стоунс.
Седя си вкъщи и телефонът иззвънява...
обаждат се Мик Джагър и Рон Ууд...
заедно, по телефон с високоговорител, предполагам...
умоляващи ме да инжектирам малко нова кръв в бандата.
Или съм в офиса и ми казват...
"Някой те чака на долния етаж" и аз взимам асансьора за надолу...
а там е Кейт Ричардс и ме чака, седнал на дивана във фоайето.
Дава ми китарата си и казва...
"Хайде, човече, имаш музиката, изсвири я".
"Ще ти дадем колкото поискаш хероин. Само ни заеми горещата си страст"
Казах ти, че са жалки.
Какво се случва тогава?
Винаги отказвам.
Обикновено закъснявам за събрание, така че се извинявам, че трябва да вървя.
Имаш ли идея какво може да означава това?
Ясно е - че се страхувам.
Не съм човекът, който си мечтаех да бъда, когато бях млад.
Не е ли чудесно, когато в наши дни...
в Лондон няма съвсем никакви коли?
Направо да потрепериш.
Ще хвана късния автобус.
Не ставай глупава. Никой не хваща автобуси тези дни.
Въпреки че, всъщност, това не е вярно, нали?
Защото използването им се е покачило изключително много...
всъщност, през последните три години.
- Ти май знаеш всичко за всичко? - Не. Съжалявам.
Знам много за определени неща...
транспорт, застрояване...
не разбирам от нищо друго, включително, очевидно, и от истинския живот...
и от Бьорк, разбира се.
- Ало? - Здравей.
Аз съм, Лорънс.
Знам. Познавам гласа ти.
Аха, добре.
Защото току що вечерях с теб в продължение на два часа и половина.
Да, вярно, очевидно.
Виж, съжалявам, че звъня толкова късно.
Просто се чудех, дали по някаква случайност...
искаш да дойдеш в Рейкявик.
- Рейкявик? - Да, аз съм от по-главнопоставените...
и на нас ни е позволено да водим жените си и тем подобни.
Нали знаеш, ако си заинтересувана да научиш още нещо...
за Исландия.
Лорънс, разбира се, ще защитава своите Цели на Хилядолетието...
Нали, Лорънс?
Да, точно така.
Но инстинктът ми е, че държавната сигурност ще доминира отново тази година
Американците със сигурност ще настояват за това...
и тогава французите, разбира се, няма да се съгласят с тях.
Изобщо не разбирам французите. Всеки един от тях говори английски...
но използват ли го на конференциите.
Говориш с тях на вечеря на перфектен английски...
но в момента, когато тръгнат към микрофона...
веднага превключват отново на френски.
Въпрос на принципи, Рут.
Те все още не приемат, че френският не е най-доминиращият език на света.
Много са ядосани, че филмите на Спилбърг са по-популярни от тези на Трюфо...
много ядосани, че Колдплей е изнасял концерти по целия свят...
но никой извън Париж не купува Джони Холидей.
- Ще се видим след минута. - Абсолютно. Четиринадесет секунди.
- Да тръгнеш навреме. - Разбира се.
Исландският полет номер 451 за Рейкявик...
приема пътници на четвърти изход.
Съжалявам, че закъснях. Автобусът се повреди.
Никой вече не взима автобуси.
Всъщност взимат. Увеличили са се с 27,8 % през последните три години
- О, Боже. - Какво?
- Забравих да си взема багажа. - В багажника е.
Наистина ли?
Супер.
Този час всички погледи са насочени към конференцията на Г8 в Рейкявик.
Докато разговаряме, се провежда среща на финансовите чиновници. На дневен ред...
Надеждите са, че е възможно постигане на консенсус между световните лидери.
Не сме сами.
М-р и М-з Андерсън, стая 3317. Надявам се, че престоят ще ви хареса.
Благодаря Ви.
До утре.
Да, добре. Рут, радвам се да те видя. Лека нощ.
Лека нощ, Лорънс. Здравей.
- Добър вечер. На името на Монтаг. - Мистър Монтаг....
Това е стая 5021.
Надявам се, че Вие и съпугата Ви ще си прекарате приятно.
Грешката е моя. Трябваше да го изясня.
- Всъщност ще ми трябват две стаи. - Моля?
Ще ми трябват две стаи.
Една за мен и една за мис....
- Тоунтън. - Тоунтън.
Сър, страхувам се, че хотелът е съвсем пълен.
Сигурен ли сте?
Да, сър. Това е най-напрегнатата седмица, която сме имали някога в нашия хотел.
- Всичко е запазено. - Добре.
Честито.
Но, може би, има ли някои други хотели в Рейкявик?
Има, разбира се, много, прекрасни хотели в Рейкявик, сър.
И аз и персоналът ми много бихме се радвали да се свържем с всичките.
Но се страхувам, че ще откриете, че и те всички по същия начин са съвсем пълни.
Поради честта конференцията да бъде проведена тук в Рейкявик.
Добре.
Толкова съжалявам.
Всичко е наред.
Такъв глупак съм.
Просто трябваше да ми кажеш, че това, което търсиш е секс.
Не, но наистина, трябва да изясня това веднага...
защото иначе ти ще оставиш тази мисъл...
да се мотае из някое кътче на съзнанието ти по време на целия престой...
Мисълта, че намеренията ми са били един вид да те измамя, за да сме в една стая.
докато истината е, че моето настанявание винаги е било толкова просто...
само ми запазват стая и след това аз отивам да спя там...
и сега всички тези неща, за които изобщо не съм помислил.
И очевидно, когато съм казал, че ще взема някого със себе си...
те са предпложили, че ще сме заедно и ето как се озовахме в това положение
И ще ми бъде мъчно...
ако ти си мислиш, че е било преднамерено.
Вярвам ти.
Благодаря ти.
Хайде да погледнем стаята.
О, Боже. Леглото е двойно.
Всичко е наред. Ще спя на кушетката.
Не, аз ще спя на кушетката.
Аз мога да спя навсякъде а ти имаш работа за вършене.
Наистина, ако аз спя на леглото, а ти на кушетката, няма да мигна цяла нощ.
Така че няма смисъл да спя на леглото...
тъй като не мога да спя с теб на кушетката...
Ако спиш на кушетката, аз ще спя на пода до нея.
И тогава никой няма да е на леглото, а това е просто глупаво.
Може би леглото се разделя на две.
Може би е от онези двойни легла, които всъщност не са двойни.
Това наистина си е двойно.
Боже.
- Лека нощ, Лорънс. - Лека нощ.
- Лека, хора. - Кафенето затваря след 15 минути.
Да ви донеса ли заключително кафе, сър? Мадам?
- Да, благодаря Ви. Определено. - Да, благодаря. Ще бъде добре, чудесно.
И така, кажи ми, какво ще обсъждате утре?
О, Боже, много е отегчително.
Обещавам, че няма да се отегча.
Добре.
Едно от интересните неща, по моята част, всъщност...
е дебатът относно Целите на Хилядолетието за Развитие.
През 2000-та година...
почти всяка страна в света подписа декларация...
Казах ти, че е отегчително.
Не, само се шегувах.
"През 2000-та година, почти всяка страна подписа...
"чудесна декларация..."
Точно така, това е чудесна декларация...
която определя дадени цели да бъдат постигнати...
до 2015-та година...
Не, само се майтапя.
Разкажи ми за тези цели.
Няма да го направя. Ти просто ще заспиш отново.
Обещавам, че няма.
Няма.
По своята същност целите са всеобщо обещание...
да се намали наполовина крайната бедност...
бедността, която всъщност убива хора.
Да се съкрати броят на децата, които умират преди 5-годишна възраст...
който е шокиращо висок или на майките, които умират по време на раждането...
който е сърцераздирателно висок.
Знаеш, основните човешки проблеми, които се срещат из опочти целия свят.
- Лека нощ, лека нощ. - Лека нощ.
- Лека нощ, Лорънс. - Лека нощ, Джина.
Ако утре ти стане скучно, обади ми се. Може да поиграем.
да изхарчим малкото пари, които мъжете печелят.
Ще ми бъде приятно.
- Вероятно трябва да.... - Да.
Извинете.
Има ли място, което може би няма да затвори скоро?
Проблемът е, че в действителност всичко върви на зле.
И с тази скорост...
светът може би ще е малко по-надеждно място след 159 години.
Дотогава ще съм на 216.
И ти можеш да направиш нещо по въпроса?
- Страхувам се, че затваряме. - Разбира се. Страхотно.
Да, такъв е планът. Проблемът е, че цялата тази работа за развитието...
е за бедните нещастни хора, които нямат никакви пари...
така че е много вероятно да отпадне от дневния ред.
- Но ти ще се бориш срещу това. - Ами, да, ти знаеш...
може да постигнем половината от това, което трябва, а то няма да е толкова зле.
Може би като свършим...
само 15,00 деца ще умират излишно на ден.
Петнадесет хиляди?
- Шегуваш се. - Не.
Петнадесет хиляди ще е половината на това, което е в момента.
Тридесет хиляди деца умират от крайна бедност всеки ден.
Дете, което изобщо не трябва да умира, загива на всеки три секунди.
- Значи е важна среща. - Да.
Винаги са.
Осем човека в една стая...
могат буквално да спасят...
стотици животи.
Късмет.
Мерси.
Пак сме тук.
Да...
и ако не ме оставиш да спя на кушетката...
ще повикам охраната на хотела и ще те обвиня в сексуален тормоз.
Всичките шкафове са при мен.
Искаш ли да си разопаковаш нещата тук?
Не, всичко е наред. Има много чекмеджета.
Всичко ше е наред.
Влез.
Съжалявам, банята ме зове.
Добре.
Лека нощ.
Да.
Лека нощ.
Лека.
Добро утро.
Мислех, че спиш.
Спях. Но не искам да изпускам вълнението.
Страхувам се, че "вълнение" определено не е точната дума.
Когато става дума за това, ние сме само хора, на които им плащат, за да работят.
Това, което всъщност става, е много голяма...
много тиха, много културна битка...
с твърде голям залог.
- Ще слизаш ли долу? - Да, ще сляза при вас.
Не е това, което си мислиш.
Знам, че тя, така да се каже, си обикаляше зад мен по сутиен...
Но всъщност нищо не се случва помежду ни.
Защо би те притеснило да си мисля, че се случва?
Не знам. Може би се страхувам, че щеше да мислиш по-малко за нея, ако тя беше с мен.
Наистина, голям ден.
Без да искам да възвеличавам нашите дела...
мисля, че днес се борим за нещо, голямо колкото премахването на робството.
Така че, късмет.
Поддържайте линията.
Дългове и помощи и търговия. Настоявайте за всичко.
Но се преструвайте, че не знаете, че това е всичко.
Добре дошли на първа сесия...
на Конференцията на Г8 през 2005-та...
под председателството на Обединеното Кралство.
Добре, ако може да преминем на девета точка....
Мисля, че това е доста неотложим въпрос...
с който всички ние се съгласихме през февруари. Джон-Пол, ти си.
Да, аз съм на друго мнение от всички вас по този въпрос.
Ако погледнем параграф 7...
има отношение с нивото на помощите тази година...
и усещането ни е, че има нужда от малко усъвършенстване и, прости ми, Джордж...
както и малко повече реализъм.
Връщаме се отново на главната новина.
Този час всички погледи са насочени към конференцията на Г8 в Рейкявик.
Както казахме, финансовите чиновници се срещат. На дневен ред...
Продължаваме да се въртим около тези неща.
Смятам, че е време британската делегация да покаже малко съобразителност.
А ние сме озадачени от прибавката в параграф 17.
Това предполага, че е била приета промяна, за която ние не знаем.
Надеждите са, че е възможно да бъде постигнат консенсус...
между световните лидери.
Решението урежда търговските субсидии. Надяваме се, че това ще продължи кратко.
От нашата гледна точка, това никога не може да бъде кратка дискусия.
Мисля, че има друг ключов въпрос тук.
Преди да приемем цялостното споразумение за тези мерки...
Ще трябва да стигнем до по-сериозен план...
за това как да създадем и подпомогнем добро правителство в Африка.
Парите, които даваме за Африка...
могат да помогнат, само ако има подходящи ефективни системи.
Тогава Африка може да започне да се бори с проблемите си и сама да си помага.
Така че, ние ще трябва да направим няколко трудни избора.
дали ще бъде чрез помощи? Дали ще бъде чрез дълговете?
Дали ще бъде чрез търговия? Защото не може да бъде и трите.
Уиски или джин? Или и двете?
Уиски. С малко вода ще бъде чудесно.
Мислех си, че това, което искахте е само половината от това, от което се нуждаете.
Знам. Но беше много...
труден ден.
Ние сме във време, в което в повечето случаи...
хората са много нестабилни при пестенето на пари.
Добро време е за егоистите.
Жалко.
- Свършихте ли вече? - Боже, не. Няма да е скоро.
Ще има работна вечеря...
която, страхувам се, ще продължи дълго през нощта.
- Съжалявам. - Не, всичко е наред.
За мен, тази стая е върхът на лукса.
- Добре ли си прекара днес? - Не беше лошо.
Утре мисля, че ще стигна по-надалеч.
Ще се опитам и ще намеря истински ледове...
докато сме в Исландия.
Виж, все пак, ще предлагат питиета преди вечерята.
Ти наистина си добре дошла да ме придружиш, ако желаеш.
Нямам предвид, разбира се, че си задължена.
Звучи чудесно.
Само да си взема душ.
Съжалявам, използвах и двете големи кърпи.
Мислех, че има още две, но се оказа, че тези са единственитв.
Ще се обадя долу да донесат още няколко.
Не, не се притеснявай, ще се оправя. Не съм такъв човек, държащ на големи кърпи.
- Плашещо. - Да, но не се притеснявай.
Някои от най-скучните хора на света са в тази стая.
Тук има златни медалисти от Олимпиадата по Отегчителност.
Каквото и да кажеш, ще бъде по-интересно от всичко, което те някога са казвали.
Ще слезем ли?
Ще се радваш да знаеш, Джина, че дори и Джордж и аз...
да не знаем абсолютно нищо за теб, ние почти не говорим за друго.
О, скъпа.
Внимавайте, бандит в 6:00.
Благодаря ти, Боже, група хора, които говорят английски.
- Скъпа Рут. - Уилям.
Г-н министър, това е Джина.
Да, помня. Как си, забавляваш ли се, Джина?
Добре съм, благодаря. А вие?
Да, да, аз също си прекарвам страхотно.
Надявам се, че всъщност няма да ги оставите да изместят...
от дневния ред Целите на Хилядолетието за Развитие.
Не, това няма да се случи.
Но те вече са ги изместили малко от дневния ред.
Винаги се жонглира малко с дневния ред на първия ден.
Не можете ли да изжонглирате Целите На Хилядолетието за Развитие нанагоре?
От това, което научих от Лорънс, те са най-важното нещо.
Винаги е трудно да изместиш въпроси с чуждестранна финансова политика...
на дневен ред, но ти знаеш, че правим най-доброто, което можем.
Добре. Очевидно не знам нищо...
но това ми звучи като единственото, което наистина е въпрос на живот и смърт
Звучи ми като единственото, за което наистина си заслужава да се борите.
И ще се боря, повярвай ми.
Борбата против бедността е много важна за мен.
Но също важно е и да представим интересите на хората в нашата страна.
Да, разбира се.
Въпреки че за момента не вярвам, че хората в нашата страна...
биха искали да представяте техните интереси...
ако правите това, вместо да говорите за спасяването на животите...
на милиони и милиони деца...
които определено ще загинат догодина ако всички вие не намерите решение.
Боже мой.
Лорънс не ни беше казал, че си жена с толкова силни убеждения.
Налага се да тръгваме.
Трябва да намерим решение за някои неща преди да започне сесията. Извини ни.
- Така. - Съжалявам.
- В пълна немилост ли съм? - Не.
Просто беше малко неочаквано.
Съжалявам.
Приемаме, че Целите на Хилядолетието бяха важни и устремителни.
но постигането на тези цели е трудно.
Съгласни сме и смятаме, че най-добрият начин да помогнем...
на континент като Африка е със силна световна икономика.
Слаба световна икономика и всички ние пропадаме надолу.
И бедните страни ще могат да се възстановят.
Погледнете Китай през последните пет години.
В процес на убедителна и традиционна търговия...
Китай вече има най-бързо развиващата се икономика в света.
Лорънс, ти си.
Да.
статистиките показват...
че Африка може би е специален случай.
Двадесет и три от всеки двадесет и пет най-бедни семейства са в Aфрика.
И през последните пет години, 23 от 23
са станали сравнително по-бедни. Ние осъзнаваме това.
Да, точно така. Така че ние смятаме...
че има нужда от програма, включваща драматични и смели мерки.
Ние не казваме, че не искаме да говорим за това.
Казваме, че като говорим за това как да заздравим нашата собствена икономика...
ние говорим и за това как да се справим с бедността.
Дори и в Африка.
Как мина?
Мисля, че ще опитам онова нещо "джин-и-уиски-в-едно".
Съжалявам, ще ми се сърдиш ли, ако отида да си легна?
Програмата ми е направо смазваща.
Разбира се, че няма.
- Ще се сърдиш ли, ако аз не си легна? - Разбира се, че няма.
Има толкова много неща в този хладилник и някой трябва да ги изяде.
Надявам се, че нямаш нищо против.
- Тъкмо четях някои от тези. - Не, нямам нищо против.
За коя от увлекателните теми четеш?
Не може наистина да е вярно, че 800 милиона човека...
живеят с по-малко от долар на ден.
Да, а от другата страна има крави в Шотландия...
които се отглеждат за порядъчната сума от 1,200 на година.
Кравата може да обиколи целия свят, пътувайки в първа класа...
за сумата пари, които ние плащаме на фермера да я отглежда.
И 100 майки, умиращи от СПИН...
нямаше да умрат, ако имаха парите на кравата.
Всичко е много зле сега.
Помня, когато се случи...
ужасното цунами...
и ужасната смърт наброи 250,000.
Такавава е нормалната седмица за бедните.
Трябва да имаш повече снимки в тези доклади...
така че ние да можем да видим какви всъщност са те.
Тук се казва, че билиони нямат чиста вода...
или че хиляди умират от СПИН, но знаеш, че би било по-добре...
ако можем да видим децата как пият от мръсната вода...
или, знаеш, да видим....
Не, нямам предвид да видим дете как умира...
но, знаеш, нещо, с което ще изглежда по-истинско.
Това е много добра идея.
Ще го предложа на следващата конференция.
Ще се радвам да бъда полезна.
Искаш ли шоколад?
Не, благодаря.
Добре...
защото не е останал.
Съжалявам, най-добре отново да се опитам да поспя.
Често ли имаш проблеми със съня?
Когато съм загрижен за нещо, да...
но нали знаеш, често решавам проблемите си късно през нощта.
- Ето го проблема тогава. - Какъв е?
Мисълта, че можеш да решиш проблемите, когато си буден токова късно...
- е причината да си буден толкова късно. - Вярно.
Ще се опитам да не мисля за нищо.
Когато не мога да заспя, се преструвам, че съм статистка във филм...
и че ще ми платят, за да се правя на умряла...
и че има камера, която ме снима в близък кадър...
така че аз трябва да отпусна всеки мускул от лицето си...
и накрая заспивам.
- Ще го изпробвам. - Добре.
Преструвай се на умрял. Това е моят трик в живота.
Ще ме целунеш ли за лека нощ?
Да, разбира се.
Или може би не.
Може да ме накара да мисля.
Рискувай.
Лека нощ.
Да спиш в кош.
Да сънуваш грош.
- Спиш ли? - Не.
Преструвам се на умрял от 1 през нощта
Но, за нещастие, все още съм жив.
Все още буден.
Това може да проработи.
Сега заспивай или просто съм си изгубила последните 45 минути.
Съжалявам, напълно осъзнавам, че цялата тази работа е, за да успеем да заспим...
но може ли просто да кажа, че това е много необикновено за мен...
и не мисли, че щом не говоря много...
значи не искам да кажа нищо.
Не. Няма да си помисля това.
- Ами ти? - Тихо.
Бърборко.
Къде отиваш?
На закуска.
И аз.
Ти си първият човек с татуировка, когото някога съм целувал.
Когато бях млад, единственият човек, който имаше татуировка беше Попай.
- А ти не си го харесвал? - Всъщност не.
Г-н Премиер, мога ли да Ви представя....
Не поглеждай натам, но премиерът току що пристигна.
Добро утро, Джина. Добро утро, Лорънс.
Добро утро, сър.
Това е Хер Герхардт, заемащ като моята длъжност в Германия.
Добро утро.
А как вървят Целите за Развитие на Хилядолетието, г-н Министър?
- Мисля, че ще се справим както трябва. - "Както трябва" достатъчно добре ли е?
Според вас "както трябва" достатъчно добре ли е, мистър Герхардт?
Мисля, че "както трябва" е доста повече отколкото мнозина очакваха.
Значи, доста повече майки умират в деня на раждането?
Доста повече деца умират преди 5 години? Доста, доста повече умират от болести...
които представляват само една ваксинация и са като шега за кора като Вас и мен?
Госпожице, смятам, че би било добре да погледнете към другата страна на нещата.
Хиляди ще спечелят от всичко, което правим ние днес...
иначе нямаше да се занимаваме с това.
Мога да видя това.
Просто е, нали знаете, тежко за онези, които са под нормалното ниво.
Това е много спорен въпрос, Джина.
Ние с Лорънс често сме откривали в хода на работата си...
че малкото познания могат да бъдат опасно нещо.
Знам.
Но тогава баща ми, който може би не е бил толкова образован колкото вас...
казваше, че многото познания също могат да бъдат опасни.
Пречат ти да проникнеш в същността на нещата.
Приятна закуска.
Ще ми кажеш ли, в името на Исус, какво става?
- Коя по дяволите е тази жена? - Съжалявам, ужасно съжалявам.
Не, не, не, кажи ми. Коя е тя?
- Момиче, което срещнах в едно кафене. - Наистина ли? Наистина ли?
Защото, струва ми се, че дойдохме в Исландия, за да се заключим...
в проклетия хотел, за да избягаме от побъркани протестанти...
и сега се оказва, че всъщност даже сме си взели една с нас...
и тя постоянно се нахвърля върху единствения човек...
на когото е поверено да върши нещата, за които тя е загрижена...
именно мен!
Герхард изглеждаше сякаш всеки момент ще експлодира.
Говори с Робърт, Лорънс. Не мога да говоря с теб точно сега.
Това е въпрос на сигурност, Лорънс. Можеш ли напълно да отговаряш за нея?
Страхувам се, че не, не и официално. Не съм проверил паспорта й, така да се каже
Трябва да сме сигурни, че не е поставена тук, за да провали събранията.
- Абсолютно... - И дори и да не е...
- проваля достатъчно неща. - Виждам.
- Ще трябва да я помолиш да си тръгне. - Добре. Разбира се.
Може ли утре?
Нямам намерение да се уговарям с теб за времето на заминаване, Лорънс.
Ти решаваш, какво смяташ за най-добре в тази ситуация.
Добре.
Наистина съжалявам.
А аз съжалявам да кажа, че вече е малко късно за това.
- Добре ли си, Лорънс? - Какво да кажа, Джордж?
Имаме две нещастни ситуации...
Мъж, който няма нищо в своя живот освен работата си, това си е нещастие.
И тогава, благодарение на някакъв фантастичен шанс...
той намира някого, който променя всичко това за ден или два.
Но тогава ненадейно се оказва, че като че ли...
цената, която трябва да се заплати, за този тънък лъч светлина...
е, тъй да се каже...
да изпадна в немилост.
Не изглежда съвсем честно.
Но тогава, разбира се, всички вие знаете всичко за нечестността.
Съжалявам, знам.
Джордж.
Трябва да тръгваме.
- Ще ми дадете ли 10 минути? - Да.
- Искат да си тръгна, разбира се. - Да.
- А ти какво искаш? - Да останеш. Очевидно.
Благодаря.
Струваше ми се, че това беше най- правилното нещо, което можех да кажа.
Вероятно беше най-грешното. Какво мислиш?
Моят начин на действие определено нямаше да е такъв.
Виждам те да се връщаш след всяко събрание...
чувствайки се сякаш си предал хората, които не си искал да предадеш...
а аз чувствам, че трябва да защитавам хората, които са тормозени.
Като бях в затвора всичко ме тормозеше, и не издържах повече да стоя там.
Моля, "затвора"?
Да.
- Била си в затвора? - Да.
Каза, че си просто студентка.
Имах много време да уча.
- Колко дълго си била в затвора? - Не за дълго.
Когато се срещнахме за пръв път, тъкмо бях излязла.
Защо не си ми казала нищо за това преди?
Не съм ти казвала нищо за себе си. Не знаеш нищо за мен.
От всичките неща, които не знаеш за мен, защо да ти казвам точно това?
Защо не знам нищо за теб?
Защото не смятам...
че интересните неща, свързани с мен...
имат нещо общо с това, което съм правила преди.
Трябва да тръгвам...
или ще си загубя работата, която навярно вече съм загубил.
Това, което се случи...
миналата нощ, беше ли това просто...
част от плана?
Няма план.
Никога не съм имала план.
Уилям, говорихме до късно през нощта...
и смятаме, че намерихме решение за дебатите относно Целите на Хилядолетието
Това са много добри новини.
Според нас решаваща роля ще изиграе демонстрирането...
че парите, които даваме на Африка, може да проработят.
По тази причина, смятаме, че трябва да се насочим към взаимодействието...
от това, което вече сме постигнали срещу СПИН-а...
да го засилим и след това всички да се отдадем...
на срещата с тази едничка решителна хилядолетна цел.
Това, от което се нуждаем, е значителен успех.
Да...
добре.
Това определено е...
примамливо споразумение.
Но аз все още не съм толкова склонен...
да кажа, че ще помогнем днес на малцина...
и ще оставим болшинството да чака...
малката вероятност, че след 10 години...
ще има група хора...
толкова твърдо решени, кокото сме ние точно сега.
Разбира се, с желание се присъединявам към вашата инициатиеа.
Но си мисля, че може да напреднем в постигането на всестранно споразумение:
Дългове, помощи, търговия.
Мнозина от нас не са сигурни дали това всъщност е...
реалистичен форум за решаване на търговски въпроси.
И при най-доброто желание, Уилям...
просто нямаме време да чакаме това всестранно споразумение само да изникне.
Просто не е възможно.
Нека само да мина някои от останалите важни въпроси...
за които сме се събрали тук да дискутираме. Международната...
сигурност, глобалната икономика, нестабилността на петролните цени.
Вече прекарахме дълго време на този въпрос.
Да, нека да....
Нека да се върна при вас още веднъж на следващата сесия.
Не можем да останем с миналото споразумение. Никой няма да приеме това.
Не, боя се, че не.
Мисля, че можем да стигнем до положение, при което всички ние ще сме доволни.
Как мина?
Ще има сделка.
Винаги има сделка в края на деня.
Такава е...
съдбата на Държавния чиновник.
Внимателно подготвено споразумение.
- Значи довечера ще е голямата вечеря? - Да, това ще е голямата вечеря...
министър-председатели, президенти, всички.
Разбира се, можеш да дойдеш, ако искаш.
Утре по това време всички неправилни решения ще са взети.
Правим нашите изявления...
признаваме кои всъщност са нашите врагове...
и степента, в която сме се провалили.
Всички се оттеглят след поражението си и тръгват за вкъщи.
Можеш ли да ми помогнеш с това?
Надебеляла съм.
Не си дебела.
Установен научен факт е...
че циповете...
се свиват в Исландия.
Благодаря...
Но определено бях по-слаба преди няколко месеца.
Може ли само да те питам нещо за онова....
Онова нещо, което спомена по-рано?
Би било толкова по-хубаво да не ме питаш.
- Затвори си очите. - Какво?
Затвори си очите.
Със сигурност знам четири неща...
за Рейкявик.
Бьорк е оттук.
Спаски победи Фишър тук.
Тук циповете се свиват.
И е вероятно в Рейкявик...
да имаш нощ, изпълнена с нещо, което много прилича на любов.
- Лорънс, само няколко думи. - Да, извинете ме.
- Какво по дяволите прави тя тук? - Всъщност ти остави избора на мен.
- Мислех, че те оставих без избор. - Не можах да го направя.
Не беше възможно по лични причини.
Ще бъде ужасно, ако предизвика неприятности.
Знам, но няма.
Предизвика голяма суетня тази сутрин.
- Много съжалявам. - Не, не, всичко е наред.
Даде ми нещо интересно да разкажа на децата като се обаждах вкъщи.
Колко деца имаш?
Три. Извинявай, две.
Имах три, сега имам две.
Съжалявам. Това е грешка, която скоро ще престана да правя.
- Толкова съжалявам. - Не, всичко е наред.
Това е най-лошото нещо.
Знам, това е най-лошото нещо.
Толкова съжалявам, с всеки друг съм подготвена.
Така съм само с непознати.
Стана заради един мотоциклет.
Случва се постоянно. Случи се и на нас.
Защо да не се случи?
И така, добре ли ще се държиш тази вечер?
Разбира се. Ще опитам и ще се държа възможно най-добре.
Три часа до най-скучния човек в Канада.
Това си е доста конкурентна категория.
- Дотук добре. - Какво трябва да значи това?
Успя 20 минути...
да не раздразниш Министъра на Финансите на Обединеното Кралство.
Моля тишина за Премиера.
Дами и господа...
Наистина имах намерението да направя доста дълга реч...
но, изучавайки менюто...
виждам, че имаме от най-вкусното суфле за десерт и се страхувам, че ако...
говоря токова дълго, че суфлето се развали, това ще стане и с разговорите.
Много забавен човек е. Обществото не го осъзнава. Много очарователен.
Нека да започна с по-важното.
Преди пет години...
светът направи серия от най-чудесните обещания...
и ние решихме...
да гледаме на тази конференция сериозно...
и да пресечем най-крайните...
бедствия, свързани с бедността по света днес.
Няма да ги оставим извън погледите ни...
дори и ако все още нямаме силата да се справим с всички.
Правилно.
Това не е вярно.
О, Боже. На мен ли ги разправяш.
Това не е вярно.
Съжалявам, мадам...
но прекъсването по принцип не е традиция на тези събрания.
Тогава какви са традициите?
Внимателно подготвено споразумение и просто един вид игнориране на бедните?
Може би може да поговорим за това по-късно?
Съмнявам се. Предполагам, че ще бъда изхвърлена по-късно...
така че вероятно трябва да е сега.
Не знам колко от вас, останалите жени, знаят какво се случва...
но моят приятел тук ми каза, че докато ние ядем...
100 милиона деца едва не умират от глад.
Просто има милиони деца, които биха убили за количеството...
храна, което аз - вече стара и дебела, оставих в края на чинията си.
И така децата толкова отслабват, че след това ще умрат, дори и да ги ухапе комар.
И така те наистина умират...
едно на всеки три секунди.
Това се случва с тях.
Ето и още едно.
Всеки, който има деца...
знае, че всички майки и бащи в Африка...
сигурно обичат децата си колкото и вие самите.
и да гледате как децата ви умират...
да ги гледате как умират...
и след това да умрете и вие в опитите да си да ги защитите...
това не е справедливо.
И утре...
осем от хората, седящи около тази маса...
всъщност ще имат възможността да подредят това...
като вземат няколко благородни решения.
И ако не го направят...
някой ден някой друг ще го направи.
Ще се обърне към всички нас и ще каже:
"Всъщност милиони хора са умирали ненужно...
"пред вас...
"на вашите телевизионни канали.
"Какво си мислихте?
"Знаехте какво да направите, за да спрете това, а не го направихте.
"Засрамете се."
Така че това е, което трябва да направите утре.
Бъдете благородни вместо да сте засрамени.
Не може да е невъзможно.
Трябва да е възможно.
Както казвах...
преди да бъда толкова убедително прекъснат...
Точно така. Има малка възможност да се заемем с точки седма и тринадесета...
но изглежда, че ще има по-голям напредък при субсидиите, отколкото се надявахме.
Колкото до вече скандалните Цели на Хилядолетието, очевидно не е лесно...
но вярвам, че ни предстои добра сделка и трябва да подходим безмилостно към това.
Някой да има да каже нещо преди да влезем?
Не е добра сделка.
Сделка е, но не добра сделка.
Мисля, че при тези обстоятелства...
ще трябва вероятно, за нещастие...
да изслушаме мнението ти...
с предпазливост, Лорънс.
Знам. Но чувствам, че трябва да говоря по някакъв начин.
Възнамерявам да подам оставка след днес...
защото смятам, че се държах глупаво...
и от сега нататък ще се отнасят към мен съвсем справедливо...
като към рогоносец и глупак.
Така че нека само да кажа, че смятам, че въпросната жена...
беше, в общи линии, права.
Мисля, че ни става навик винаги да правим компромиси...
и затова винаги да сме посрамени.
Ние работим и работим през целия си живот...
и не постигаме това, за което работим.
И си мисля, че ако бяхме хората, които винаги сме мечтали да бъдем...
когато всички ние сме били млади...
щяхме да се споразумеем за всички останали неща...
и да се приберем вкъщи да обясним нашите малки неуспехи...
на нашите сънародници, но нямаше да излагаме на риск...
животите на хората, които никога няма да срещнем...
само защото никога няма да се налага да им обясняваме лице в лице...
защо не сме сметнали за необходимо да се борим, за да ги предпазим от смърт.
Благодарим ти, Лорънс. Както стоят нещата...
тогава да, може би ще бъде по-добре, ако ни оставиш за тези последни дискусии.
Не се получи перфектната романтична почивка.
Не.
Само две неща: Първо, не се тревожи твърде много.
Животът ми е пълен с трудности...
и ще преживея и тази, също. Второ...
ти седна срещу мен.
Какво?
Дълго мислих.
Знам, че винаги ще се чудиш дали това е било план...
някакъв вид конспирация...
но, ако беше, аз трябваше да седна при теб...
да те последвам вътре и да седна при теб.
Но всъщност ти седна срещу мен.
Не се връзва. Освен ако...
не притежавам странна вътрешна сила, с която съм те е засмукала до моята маса.
И така....
И така?
Защо го направи?
- Заради малката вероятност. - Каква "малка вероятност"?
Заради малката вероятност, че може да се промени нещо...
и защото нямах какво да губя.
Освен мен.
Ще пробвам да се успокоя от факта, че...
се опитвах да правя това, което ти искаше от мен...
дори и да не ми беше казал, че искаш точно това.
Джина, да....
Да се прибера ли вкъщи с теб?
Не.
Не, приятната част свърши.
Останалото е само разочарование и миналото ми, което отново ме настига.
Погледни ме.
Изобщо не мога да си представя бъдещето ни заедно.
Ти можеш ли?
Нека те закарам до летището.
- Сбогом. - Сбогом.
И благодаря.
Беше грижлив и предан.
А това е забележително.
Кажи ми.
Защо си била в затвора?
Нараних човек.
Защо?
Защото той нарани дете.
Уби дете.
Твоето дете?
Има ли значение чие дете?
Майната ти!
Майната ти! Мамка му, ти си го поиска!
Дами и господа...
имаме епически ден пред нас.
Мисля, че взехме решение за 7/8 от въпросите на дневен ред...
и вие имате пред вас...
планове за проектите по последните ни изявления.
Което ни довежда до тези пусти Цели на Хилядолетето...
и до въпросът дали това е конференцията...
на която ние действително се обвързваме...
с борбата срещу крайната бедност...
или просто разумно продължаваме напред, за да постигнем това, което е постижимо.
И инстинктът ми, следователно и решението ми...
е, въпреки вчерашното особено прекъсване...
което направи ситуацията, мисля, накак си твърде емоционална...
че трябва да извършим голямото дело.
Не можем да позволим тази ненужна гибел...
да се случва под наше наблюдение още една година.
Така че, крайната бедност ще се завърне...
на дневен ред днес.
Ще извършим окончателен напредък с помощите...
освобождаването от дългове, правото на търговия...
и всеки, който иска да оспори това...
е, както баща ми казваше, "напълно в грешка."
Дами и господа, ще раздадем нови планове.
И помнете, дори само ние с Премиера да сме съгласни с това...
Ние не сме сами.
Зад нас стоят 30-те хиляди деца...
които щяха да умират от крайна бедност всеки ден...
и ние сме горди да ги представляваме.
Не съм отдал живота си на политиката...
за да казвам, че съм част от поколение...
което е успяло да намали тарифата...
за вноса на преработеното кафе на 27.3%.
Искам да бъда член на великото поколение...
което за пръв път е имало силата...
да унищожи бедността и го е направило.
Сами ли сме в това?
Или и някой друг ще ни подкрепи?
Добре, излизат. Започва.
- Ало? - Включи телевизора си.
Дами и господа...
мой дълг и отговорност е...
да ви съобщя резултата от конференцията.
Конференция, с която, вярвам...
че имаме възможността да променим света.
"Понякога само на едно поколение се пада да стане велико.
Вие може да станете това поколение."
Нелсън Мандела, 2005
Превод: ELvie